Sunnuntai-iltana saimme aimo annoksen shokkihoitoa. Itku pitkästä ilosta, niinkuin ihanan suomalainen sanonta kuuluu.
Olen ollut viime päivät hiukan lamaantunut. On muutamat tuskastumisen itkutkin tirautettu, ja uutiset ainakin panivat miettimään- suoraan sanottuna jälleen kerran, tarkemmin sanottuna täällä asumisen, järkevyyttä.
Piilaakso käy kuumana. Erityisesti asuntomarkkina. Amerikan asuntokuplat ja hintojen romahdukset eivät vaikuta tähän alueeseen. Päinvastoin, talojen hinnat nousevat koko ajan. Tänne on tulijoita ja täällä vallitsee vuokranantajan markkinat.
Ostomarkkinoilla useimmat talot menevät ensinäytöllä ja yli pyyntihinnan. (Huom, puhutaan 50-60-luvulla rakennetuista pahviseinätaloista) Aivan naurettavia, lähes miljoonan dollarin pyyntihinnan ylityksiä!! Erityisesti kiinalaiset ostavat käteisellä, yli pyynnin, toiset investoinneksi, toiset kodeikseen. Normaalilla pulliaisella ei ole tässä kilpailussa osaa eikä arpaa. Ei siis mitään järkeä.
Me olemme viihtyneet vuokrakodissamme oikein tosi hyvin. Melkein rakastan tätä taloa, johon olemme asettuneet olemaan. Tuntuu omalta, olemme lähellä anoppia, arkemme toimii. Kun me aikoinaan teimme sopimuksen, varmistelimme, että saisimme asua tässä vuosia. Tätä toivoi vuokranantajakin. No, mutta, eipäs saadakaan. Markkinan ollessa ylikuumana, talo aiotaan myydä. APUA! Onneksi hän muisti mainita, että toivoisi meidän ostavan tämän talon. Joo, oota, otan ne pari miljoonaa takataskusta. Halusit ne siis parin viikon sisällä?!
Tämä ei ehkä vaikuta kovin suurelta asialta ulkopuoliselle, mutta minusta tuntuu siltä, että yksi elämän peruspilareista järkkyy. Olen tehnyt tästä kodin. Nyt, ulkopuolinen sanelee sen, että me joudumme muuttamaan. Tuntuu tosi karmealta ja tuli ihan puun takaa. Asian kammottavuuteen lisättävä se, että juuri meidän koulualueella ei ole oikein mitään tarjolla, tai,no, ON, jos haluaa maksaa kuusi tuhatta dollaria tai enemmän, kuussa vuokraa. Meidän nykyinen vuokramme ei onneksi ole ihan tuossa lukemassa. Vielä.
Jos haluamme asua hiukan edullisemmin, lasten täytyisi vaihtaa koulua ja se ei nyt ole oikein vaihtoehto. En halua repiä heitä parin vuoden välein uusiin kuvioihin. Sanoinko muuten jo, ettei itsensä kipeäksi maksamisessa ole mitään järkeä?;)
Ainut lohtuni on, että alueella on muitakin samanlaisessa tilanteessa räpiköiviä; vuokratalo menee alta myyntiin. Me voidaan purnata yhdessä. Vertaistuen tärkeyttä ei voi aliarvioida, vaikka tilanne on paska kaikille. Anteeksi.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEj8R4x-UQofkcRNnCF4ia07WgC6QvdPcxERuAxPAtDXNtFCT46d34ArqRutZarxBco4xH48cH4M0eNxKq79efDNZAqTDqaCBcLz5Oe4TVdxm5p-cDYsF8MKYvLJpDB1wkxjArDephCPTF0/s1600/20140609_170414.jpg)
Pessimisti minussa sanoo, että me ei ikinä löydetä kivaa uutta kotia tai jos löydetään, se on niin kallis, että makaronilinjalla mennään. Kun taas positiivisena tuppaan ajatella, että asiat järjestyvät aina. Tehdään kompromisseja. Juuri nyt vaan ei tunnu siltä. Kesän aion kuitenkin nauttia, kunhan tämä stressi helpottaa ja unet palautuvat normaaleiksi. Muutama tärkeä ystävä on tulossa kylään, lapset ovat ihanassa iässä, kaikki terveinä, meillä on vähän lomasuunnitelmiakin, ihan lokaalisti, ja kyllä tämä tästä. Pakko. Pelle positiivina vaan, vaikka läpi harmaan kiven. Suomalaisella sisulla ja parilla ärräpäällä!
Onneksi hankimme taas kausikortit huvipuistoon ja siellä kävimmekin jo tiistai-iltana terapiassa. Kun nauraa vedet silmissä, kastuu läpimäräksi lasten kanssa tukkimäessä tai roikkuu pää alaspäin huutaen vuoristoradassa, ei voi olla murheissaan. Toimii. Luulenpa, että siellä joutuu käymään suht usein hoidoissa;)
Mukavaa viikonloppua!
Tataa!
PS Suunnitelma B: pakataan anoppi mukaan, vuokrataan hänen talonsa jollekin aasialaisperheelle, joka haluaa päästä huippukoulujen piiriin ja muutetaan Texasiin, perkele. Siellä saa taloja sopuhinnalla. Elettäisiin kuin kuninkaat omistamassamme jättikartanossa. (anoppi kuitenkin ehkä guesthousen puolella;))Ostaisin lapsille ponit ja itselleni ison koiran. Stetsoni päähän ja heinä huuleen.
TAI antakaa mulle se neula, jolla puhkaisen mielelläni tämän asuntokuplan ja palautan sellaisen hintatason, johon normaaleilla, työssäkäyvillä ihmisillä on oikeasti varaa. Emme me kaikki kuitenkaan ole zuckerbergejä. Kiitos. Ugh, olen puhunut.
Voi, tiedän aivan juuri miltä teidän tilanne tuntuu, tämä teksti olisi voinut olla ihan itseni kirjoittama, mutta onneksi ei ollut ainakaan tänä vuonna! Mekin eletään täällä aivan samanlaisessa kuplassa, ja juuri uusittiin vuokrasopimus yhdeksi vuodeksi lisää. Ollaan oltu tässä talossa nyt 3 vuotta ja jokaisena vuotena vuokra on noussut. Kyllä ostettaisiin heti oma talo jos siitä ei olisi tehty niin vaikeaa ja jos hinnat ei olisi pilvissä ja samoin kun teillä, ei haluta muuttaa tältä alueelta pois. Toivottavasti teidän tilanne selviää ja löydätte jotain!
ReplyDeleteKohtalotoveri! Tällaistahan tämä on. Oma, ensin shokki ja suru, sitten suuttuminen ja nyt suhtautuminen on muuttunut lähinnä sellaiseksi oh well - kyllä me selvitään. Ottaa pattiin, mutta täytyy yrittää pysyä positiivisena. Ei tämä kivaa ole, mutta pakko mikä pakko. Turha taistella tuulimyllyjä vastaan.
ReplyDeleteToivottavasti kaikki selviää hyvin! Tunnut ihmeen rauhalliselta, itse olisin tuossa tilanteessa aivan poissa tolaltani!
ReplyDeleteNe hinnat ovat Palo Altossa tosiaan aivan kasittamattomia!! Mehan itseasiassa mentiin aikoinaan naimisiin, jotta saatiin yhteinen opiskelijakamppa Stanfordin kampukselta, kun meilla ei olisi silloin riittanyt hynska edes niihin alueen vuokriin!
ReplyDeleteEi tama Kanadan lansirannikkokaan ilmaista ole ja samanlainen aasialaisperainen noste on taallakin, mutta silti tallaiset tavallisetkin tyossakayvat pystyvat sentaan torpan ostamaan.
Lahetan sulle taalta lisaa suomalaista sisua etsintoihin.
@paavalinkukka, tosi asiassa olin aivan poissa tolaltani pari päivää. Mutta, kun tilanteessa ei auta muu kuin ottaa ns lusikka käteen. Onneksi kunnioittavat pakon edessä meidän sopimusta, joten ei tarvitse vielä pakata. Kesän aiomme siis nauttia ja onneksi venyttelimme parin huonekaluostoksen kanssa..
ReplyDeleteKyllä tässä rimpuillaan. Ja kunnon ahdistus asuu rinnassa.
niin ja Kiitos sympatiasta!
ReplyDelete